- Bombázók! - Bombázni fognak!
Szentisten, meg fog halni!
Arnaldo, hozz nekem vizet!
Hozod már azt a vizet!
Kérlek, Rosetta. Próbálj inni egy kortyot.
Már vége, elmentek. Minden rendben.
Nézz rám, nézz a mamára.
Elmentek már, igyál. Kérlek igyál.
Látod, igazam volt, elmentek.
Kérlek, ne sírj, kedvesem.
Bezárjuk a boltot, és elmegyünk Rómából. De ne sírj.
Már vége. Elmentek.
Ha én férfi lennék, lelőném őket! Nyomorult gyilkos mind!
- Kinyissam asszonyom? - Igen, persze!
- Nem bírom. Teljesen beszorult.
- Vége, Rosetta. Adjunk hálát az Úrnak.
Szűzanyám, nézd ezt a füstöt! Az az én házam!
Arnaldo, mi történt?
Eltaláltak egy házat az utca végén.
Nagy füst száll Tiburtino felől!
Itt leesett az ajtó tokja.
''Őfelsége elhatározta, hogy
egymillió lirát ad Róma kormányzójának''
- Kicsoda, a Pápa? - Dehogyis.
''Őfelsége elrendezte, hogy Róma kormányzója...''
''A Sforza negyed teljes lakossága, áll egy tegnapi közleményben,
bátran, de felháborodással fogadta
a szigorú próbát, melynek alávetették őket.
Őszentsége XII Pius pápa
távíratozott Roosevelt elnöknek...''
Giovanni, segítened kell.
- Ki akarom vinni a lányomat Rómából. - Nyugi, ülj csak le.
Olyan gyenge a szíve, félek, összeroppan.
- Hová akartok menni? - Csak el Rómából!
- Ezek a hibbantak újra jönnek,
még a Pápát sem tisztelik.
- Remek! Nemsokára vége a háborúnak.
- Te megbuggyantál vagy mi? Mind meghalunk!
- És mit csinál Mussolini?
- Azt én is szeretném tudni!
- Mondania kéne valamit. - Ti nők meg mindent elhisztek.
Mielőtt bombázni kezdtek,
elég jól ment az üzlet.
- Hát persze! Remekül. - Nálad hagyom a bolt kulcsait.
Alkalomadtán benézhetsz, és a házra is figyelhetsz.
- Ha megbízol bennem... - Hogyne.
Csinálunk egy kis leltárt, csak úgy barátok között.
- Buonanni megvesz mindent, ami nem megy.
- Sajnálom, hogy elmész.
- És te miért nem mész? - Mihez kezdjek a pénzzel, Cesira?
- Csak néhány hétről van szó, nem több. Nem igaz? - Biztos.
- Vidd ezt Covellinek. Egy óra múlva gyere.
- Miért egy óra múlva? - Csak.
Ha Rosettának valami baja esne,
én inkább megölök valakit.
Kit ölnél meg?
Csak rabolom az idődet, Giovanni.
Bármit megteszek érted.
Tudom. Jó barátja voltál szegény férjemnek.
Nem adnék egy petákot a nyomorultért.
De te is kétszínű vagy mint a többiek!
Mintha testvérek lettetek volna?
Gyerünk, akkor vele voltál. Legalább szeretted őt?
- Hozzámentem. - De nem szeretted!
Kiábrándítasz.
Megnéznélek a helyemben,
egy tyúkolban élni és naponta egyszer enni!
Az első pali azt mondta: " Rómába viszlek ".
Rómához mentem nem hozzá!
És milyen volt vele? Egy vénemberrel?
Hagyjuk a múltat.
Mindent elmondott rólad.
- Miket mondott? - Mindent.
- Tényleg? - Egyszer mikor horgászni voltunk,
a testedről beszélt. Kérkedett.
Azt hittem, belököm a vízbe!
És azt elmondta, hogy az utóbbi két évben egyedül aludtam?!
És kivel feküdtél volna le?
Túlzásba viszed!
Mikor egy lányt kell felnevelned, csak rá gondolsz!
De... azért csak kívántad néha?
Az az én bajom.
Hé, mit csinálsz?
Ilyenkor pang az üzlet.
Senki nem néz be.
Becsukhatsz bármit, Giovanni. Látszik, hogy nem ismersz.
Azért egy kicsit tetszem neked?
- De gondolj a feleségedre... - A feleségem!
Remélem, egy bomba ráesik, mert akkor elvehetlek téged.
Ne, Giovanni. Kérlek, Giovanni.
Giovanni, légy jó!
- Megsérültél? - Meg foglak ölni!
- Hol ütötted meg? - Itt, egy kicsit...
Giovanni, a lányom soha nem tudhatja meg ezt, megértetted?
- Különben őrültséget teszek. - Máris megbántad volna?
Jobb, ha tudomásul veszed, hogy semmi nem változott,
minden a régi.
Hát persze. Holnap találkozunk.
Gondolod, hogy így bánhatsz velem?
Én senkinek nem vagyok a tulajdona!
Köszönöm a bort is!
Minél hamarabb tegyél új zárat a boltra.
- Ne aggódj. Szóltam Gaetanónak. - Jól van.
- Ha valami változás van, írok.
- Én nem tudok. Nem írok.
Egy óráig írnék egy szót!
- Akkor egy képeslap...
- Néhanap azért meglátogathatnál.
Gondoltam rá. Viszlát!
Rosetta,
ülj le.
Hallgasd, mama, milyen szépen énekelnek.
Piszkos...
- Kire haragszik, asszonyom? - Mindenkire. - Én csupán egyvalakire...
- Mit énekelnek? - Valami szomorút mint mindig.
Olyan melankólikus!
Tudja, kinek van joga a melankóliára?
Nekünk, olaszoknak!
A lányom annyira izgatott volt, hogy aludni sem tudott az éjjel.
Disznó!
- Mi történt? Hol vagyunk? - Ki tudja azt?
- Lebombázták a vasútat előttünk.
- És most gyalog menjek Nápolyig?
Négy-öt óra, amíg megjavítják.
- Csessze meg!
- Adjon hálát az égnek, hogy utazhat!
- Én nem hálálkodom, főleg nem az égnek!
- Az a maga baja!
Odanézz, a Monte Forcella.
- Ahol Szent Eufémia van?
- Igen az. Egykettőre ott lehetünk.
- Leszállhatunk a vonatról? - Igen, miért ne?
- Gyalogoolnunk kell egy keveset. Rendben?
Szeretek sétálni, Mama.
- Leadná nekem a holminkat?
- Igen, menjen csak, asszonyom.
Ó, a zsák! Hol van a zsák?
Fogja, asszonyom!
Mikor ér véget a háború?
Karácsonyra hazamegyünk!
Karácsonyra mindennek vége.
És valaki megért téged?
- Azt mondja, karácsonyig vége lesz.
- A fenébe! Még hat hónap? Az rengeteg.
- Ezt mondja nekik! - Karácsonyra vége.
Tedd a fejedre, Rosetta. Így.
Vigyázz!
Érezd, hogy a fejed közepén van.
És a nyakad ne legyen olyan merev.
Csak könnyedén.
A fenébe, már én sem vagyok a régi!
- Nem rossz fiúk ezek a németek. - Nem, mama.
Micsoda finom teremtések!
A fiam szeme majd kiesik.
Rosario, igyekezz ezzel.
Aztán menj, és készíts valami harapnivalót magadnak,
és Luiginónak is két szelet szalámit.
- Mikor indulhatunk holnap reggel?
- Rosario, mikor indulhatnak reggel?
- Amikor akarnak. Az öszvér indulásra kész.
- Olcsón megszámítom.
- A szállás is benne van.
- Nincs más választásom!
Tessék? Miért siránkozik?
Még előleget sem kértem.
- Ilyen időkben ki tudja? Nem ismerem magukat.
- Ne izguljon, asszonyom.
- És ezeket ismeri? - Jézus, Mária, Szent József!
Még életemben nem láttam ennyi pénzt! Rosario, ez a hölgy maga a bank!
Itt jön a Majom!
- Mit keresel itt, majom?
- Jól tudja, mit keresünk itt.
- Ennivaló kell? Esetleg bor?
- Okosnak képzeli magát. De én is az vagyok.
Hol vannak a fiai?
- Albániában! Harcolnak. Mindenki tudja.
A királyért és Mussoliniért.
Hát persze. Nézd meg bent.
- És ki biciklizik, Vincenzo?
- Szegény férjem már nem képes arra.
- Én szoktam. - Igen, nem akar versenyezni?
- Ezek kik? - Római népek.
Itt töltik az éjszakát.
San'Eufemiába mennek.
Adtam egy ágyat. Keresztények vagyunk...
Tudja, hogy a fiai dezertáltak.
És ha elkapjuk őket, le fogjuk lőni?
A dezertőröket le kell lőni!
Tessék a bor. Igyatok a fiaimra!
Igyál, majom!
Add csak ide.
És mi hír a fővárosban, asszonyom?
- Naponta bombáznak minket!
- Várjon csak néhány hetet, meglátja...
- Elhatároztuk, hogy befejezzük.
- Reméljük. - Maradjon Fondiban, hölgyem.
Itt legalább tudnak enni.
San'Eufemiában még lisztet sem kapnak.
- Én odavaló vagyok. Jól ismernek.
- Elvihetjük a Főhadiszállásra.
- Segítségünkre lehetne a lányával.
- Főleg a konyhában.
Mit nem mond. Én vagyok cseléd.
Nem cselédnek. A miliciát segíteni.
És te? Szeretnéd?
Vagy inkább éhen halnál mint a kecskék?
- Fogdossa a hugát!
- Nyugi, nem magának mondtam.
Mit gondol, kivel beszél?
Tartsd otthon a kezed, te mocskos disznó!
- Hagyd őt békén vagy betöröm a képed!
- Ezek úriemberek. Fasiszták!
- Ez a nő megérdemli, hogy lelőjük.
- Csak nők, hagyjuk őket inkább.
- Tegye le azt a követ. - Tegye le! - Mama!
Kényszeríthetjük, hogy jöjjön.
Értesse meg vele.
Beszélek vele, Majom.
- Mennünk kell. Már világosodik. - Álmos vagyok! - A fenébe!
Ma visszajön az a kettő. Egész éjjel nem aludtam.
Ó, Szűzanyám! Vedd magadra. Gyorsan!
Ezek látták az összes pénzemet,
szemét tolvaj banda!
A többivel meg oda megyünk, ahova akarunk.
Csak igyekezz, kérlek!
- Még soha nem utaztál öszvéren? - Soha mama.
Én igen, mikor fiatal voltam.
Csapkodtam, hogy ügetésre bírjam.
Hé, hol vehetnénk két öszvért,
hogy elvigyenek Sant'Eufemiába?
- Fene tudja. Az emberek bezárkoznak.
- Meg tudom fizetni.
- A lányom már holtfáradt.
- Én Forcellában lakom. Itt nem segíthetek.
Lefogadom, hogy Rómába mennek. Na viszlát.
- Már nem félsz, igaz?
- Nem, mama, már nem.
Ez az őrült meg akart ölni minket!
- De miért, mama? - Ki tudja!
Menjünk. Gyere.
- Inkább erre menjünk... - Szegény...
Tudom, gyermekem, de nem segíthetünk.
- Te Paride vagy. - Te pedig Cesira.
- Még mindig borostás.
- Szegényebbek vagyunk, mint a rómaiak.
Ez itt vagyont szerzett Rómában! Emlékszel rá?
- És útban a kisfiú! - Már van belőlük három!
- Foglaljon helyet, asszonyom. - Ülj le, Cesira.
- Ő itt az unokahugom. - Örvendek.
Egy rémes napot ünnepelünk, a házassági évfordulómat!
Gyere, Rosetta, gyere ide!
Ő a lányom. Ez a levegő előhívja az emlékeket,
ahogy anyám mondta.
- Értetted, amit mondtam?
- Egy szót sem. - Az ember sose nyugodhat.
Vagyis: ''Holnap vagy azután
valakinek odaadom a szívemet''.
- Hol van a nénikém? - Nápolyban, a lányával.
- Armando? - Meghalt.
Ott születtem én. Kiadtam, asszonyom.
A rokonaimat várom Formia-ból.
- El tud szállásolni egy hónapig?
- Tele vagyunk egész tavaszig.
Muszáj volt eljönnünk.
Paride, vidd őket a kunyhóba.
Tudod, a szövőszék a helyére.
- Paride, ne kelljen könyörögnöm. Rokonok vagyunk, nem?
-Itt mind azok vagyunk.
Nem megyek vissza sem Rómába, sem Fondi-ba,
reggel is majdnem megöltek.
- Hogyan?
- Egy repülő. Lelőtt egy öreget.
- Itt biztonságban vagyunk.
- Barátok közt vagyunk, és ehetünk.
- Az angolok hamarosan itt lesznek.
- Angolok vagy németek... amelyik győz, az győz.
- Csak siessenek! - Hát persze.
Ha a németek győznek, én megölöm magam.
- Végül is mit ártottak neked?
- Nekem, személy szerint, semmit.
- És akkor? - Akkor ne poitizáljunk.
Inkább együnk. Te pedig játssz!
- Mit hallana szivesen?
Fondiban zenekara volt.
Most ingyen játszik.
Játsza a ' Vivere '' -t!
Élni... féltékenység nélkül...
- Boltja van, asszonyom? - De még milyen!
- Mit árul? - Vegyesbolt.
Bármi váltotzhat,
csak a vegyesbolt marad.
Filippo De Libero, boltom van Fondi-ban.
- A népnek mindig kell a zöldség.
- Kivéve, ha az oroszok jönnek.
Ezt hogy érted?
Az oroszok nem hisznek az üzletben.
Az élet üzlet nélkül mit sem ér.
- Maguk, üzletemberek, mindent tudnak!
- Mit mond a Pápa, asszonyom?
Tegnap beszédet tartott. Mindenki sirt.
A bombák nőket és gyerekeket ölnek!
És a mi bombáink nem ölnek?
- Ti is akartátok ezt a háborút!
- Én? - Igen, te is.
- Ha én...
- Fasiszta holmikat viselsz.
- És akkor?
- Nekem is van. Akkor szerinted
én is háborút alkarok? Játssz valamit!
- Semmin sem változtat! A baj megtörtént.
- Úgy beszélsz mintha nem lennél olasz.
Hát nem is vagyok, amíg itt ülök ölbe tett kézzel,
míg mások meghalnak.
Disznók vagyunk! Azok! Mind disznók!
Miért kell mindent elrontanod, Michelino?
- Nem rossz fiú, asszonyom.
- Nem, igazából rendes.
Meg kéne köszönnie, hogy még tudok pénzt keresni!
- Ő egy idealista.
- Hát igen! - Ezért nevet mindenki rajtad.
Akkor a ''Faccetta Nera'' [A Fascist song].
Vehetnék ennivalót nektek.
Valaha volt itt minden.
Csak pénzed legyen elég.
Már nem.
Akkor hozhatnál 5 kiló lisztet... 10 kiló kukoricadarát...
Borsó, paszuly és lencse nem kell?
- Milyenek az árak? - Az itteni népek még becsületesek.
Egy üveg zsirt és némi olivaolajat.
- Kinek van ma olivaolaja?
- Én megszerzem, mama.
Ne törődjön velük, asszonyom.
Minden éjjel erre mennek.
- Miért nem mosnak előbb kezet?
- A hölgyek nem dolgoznak a földeken.
Láttatok volna engem egykoron!
- Sovány föld ez.
Búzát vetettek, és a papok mind elvették.
Hallod, Rosetta?
Egy kis zsákban 60 dió van.
Tiz ember szeretne belőle.
Osztok vagy szorzok?
Miért apádat kérded? Te jársz iskolába, taníts meg minket is.
Látod ezt a darab kenyeret?
Ha neked is és magamnak is akarok egy darabot, mit teszek?
- Idióta!
- Hagyd békén, hisz bezárt az iskola,
ez nem az ő hibája.
- A bácsikád megtanít, ha visszajön.
- Arra várhat. Menj anyádhoz.
- Soha nem tér vissza.
- Hol van? - Oroszországban.
- Az orosz nők kedvelik az idegeneket.
- Miért, ott nincsenek férfiak?
Peppino haza fog jönni!
- Látni akarja a kislányát.
Elhagyta, mielőtt megszületett.
- Akartok répát?
- Régen a lovaknak adtuk. - Változnak az idők.
Antonio, itt vannak a nagy fények!
A nagy fények! Lássuk! Ott vannak! Láttad a fényeket?
- Milyen gyönyörű, mama, kedvem lett imádkozni.
Imádkozz csak, szívem.
Elnézését kérem, nem akartam megsérteni.
Ennél többet elviselek.
Mik ezek a fények?
- A csapatmozgásokat figyelik.
- Minket is látnak? - Mint nappal.
Van a világon biztonságos hely?
Nem menekülhet, és ez így van jól.
Milyen sötéten lát mindent! Mi nyomja a lelkét annyira?
- Kinek nincsenek bűnei? - Hát nekem nincsenek.
Vagy talán mégis... a tegnapelőtti.
- Na látja! - De nem volt halálos bűn.
És hogy jönnek ehhez a gyerekek?
Már majdnem igazi nő vagy! Asszonyom!
- Nem láttam, asszonyom... Sajnálom.
- Ne aggódjon, csupán egy kislány.
- Sétára akartam hívni magukat. - Törölközz meg, szivem.
- Kérjen elnézést a nevemben.
- Felejtse el! Jöjjön vissza később.
- Ne vágj ilyen arcot, kérlek! - Soha többé nem akarom látni.
Nem is láthatott téged. A szemébe sütött a nap.
Őrült fiú.
Az apja egy vagyont költött az iskoláira, ő meg sértegeti.
- Mégis, amit mondott, mind igaz. - Mit tudsz te az életről, kincsem?
Ha te így beszélnél velem, jó nagyot lekevernék neked.
Láttad volna, hogyan futott!
Kedvesnek kell lennünk vele.
Az apjának van sonkája meg tésztája, mindene!
Első, én győztem!
- Igazi hegyikecske! Milyen könyv az?
- Töri, megbuktam.
- Milyen iskolába mész? - Az apácákhoz.
- Ott nem fogod megtanulni, milyen az igazi élet. - Miért?
Michele szerint nem jó, hogy zárdába megyek.
Van elég polgári iskola is, nemde?
Róma legjobb iskolájába megy. Egy vagyonba kerül.
Nálunk minél több pénze van valakinek,
annál hamarabb jut el a papokhoz.
- Rosetta! - Rosetta! - Azok a lökött gondolataid!
Sajnálom, de néha kimondom, amit gondolok.
- Elmész néha templomba? - Én? - Igen.
Néhány éve még pap akartam lenni.
- Tényleg pap akartál lenni? - Komolyan.
- És miért nem lettél az?
- Rájöttem, hogy nincs kellő elhivatásom.
Vagy talán túl sok volt, és azért léptem ki.
- Rosetta! - Nem megyek oda!
- Ne csináld! - Nem kellett volna ostobaságokat mondani neki.
Rosetta egy szent. Meg sem érdemlem, hogy az anyja legyek.
- Nem, maga jobb, mint gondolná.
- Mert mi vagyok én?
Üzletasszony. És ezenfelül még jó ember is.
- Mi rossz van egy boltosban?
- Ugyanolyan mint azelőtt. - Milyen?
- Egy parasztasszony. - Micsoda bók!
- Manapság az is. - Ezt meg hogy érted?
A civilizálatlan népek ma a városokban élnek.
Ők az igazi gonoszak.
De a parasztok újrakezdhetik a háború után.
Mit akarsz ezzel?
Ők azok, akik képesek valami újat létrhozni,
de semmi nem fog történni, míg mások kormányoznak.
Tévedsz, a parasztot nem fogod sem megváltoztatni, sem átverni.
Én azért tudtam pénzt csinálni, mert olyan vagyok mint ők.
Soha nem bízom senkiben. Egy négylevelű lóhere!
Hozzon szerencsét neked, ide.
A fenébe, bármit megadnék, hogy most Rómában lehessek!
Te nem cigarettázol?
- És van barátnőd? - Nincs.
Micsoda? Nem is volt még soha? - Nem. - Hát miféle férfi vagy te?
Manapság egy férfi, ha nem áldozza fel magát,
már semmire sem jó.
Sokmindent egyedül is megtehetsz, kivéve a szerelmet.
- Ehi, kicsim, gyere ide! - Ezek meg mit akarnak?
- Mit akarnak? - Jó újra látni magukat.
- Megkérdeztem merre van Sella.
- Arra le, egyenesen előre.
Ez Filippo fia, a professzor. Emlékszel rá, a jók közül van.
Akkor örülni fog annak, ami történt. Mondd csak el.
Látni akarom az arcát, mikor meghallja. Mondd el.
- Jobb, ha megyünk. - Mondd el!
- Börtönbe dugták a Duce-t. - Mi a fenéről beszél?
Bezárták mint egy tolvajt, őt, aki létrehozta a Birodalmat.
Mi lesz most Olaszországgal?
12 év dicsősége szállt el egy nap alatt!
Micsoda bolond volt, hogy nem szabadult meg időben az árulóktól!
Árulókkal nem kell tárgyalni, ezt kell használni!
Nem tenné le a fegyverét?
Hagyd őt, a németek elkapják. Menjünk.
Ha ez igaz, boldogan halok meg. Lőjjön csak!
- Ne! - Semmi baj, Rose, nem fog lőni.
A németek majd megtanítanak kesztyűbe dudálni, áruló!
Sarat fogsz zabálni! Gyerünk, le a földre!
Menjünk, Titkár úr. Te meg adj hálát az Úrnak, hogy megkegyelmezünk...
Elmennek, lányom, látod, mennek.
Te elhiszed, Michele? Ez röhejes.
- De igaz! Elmenekülnek! - Lehetetlen! Nem lehet igaz.
Pedig az! Új élet van születőben!
- Akkor visszamehetünk Rómába! - Ahová akartok, szabadok vagyunk!
Sietek haza, elmondani mindenkinek!
Nos, tudod mit? Ezek mind őrültek.
Bocsáss meg, Rosetta.
Örülök, hogy elengedték Mussolinit,
szegény, neki is van családja.
Hogy köztünk maradjon, a Duce
mint férfi... mit gondoltok róla?
- Mint férfi? - Bórzasztó lenne.
Hogyan szeretkeznél vele? Én megfagynék.
Elég, ha eloltod a lámpát.
- Min nevettek, anya? - Menj, és olvasd a könyvedet.
- De tudni akarom. - Csak politizálunk.
- Mi olyan vicces, asszonyom. - Nem játszunk?
Egy perc, csak egy perc.
- Nyertem! - Rendben.
Ezek itt angolok. Segítségre van szükségük.
Tengeralattjáróval érkeztek, és küldetésben vannak.
- Az nem tartozik rátok.
Pár napig elrejtjük őket, mielőtt délre mennek.
De a mieinknek nem fog tetszeni.
- Nem csak tetszeni nem fog, lőni fognak! - Nos?
Valahogy meg kell értetnünk, hogy a családjainkra gondolunk.
Rengeteg itt a kém. Ha a németek rájönnek, nekünk annyi!
Mind elvisznek minket, Michele.
- Gondolnunk kell a gyerekeinkre.
- Neked amúgy sincs.
- Nem gondolhatsz csak magadra.
- Már megint a fasiszta ing van rajtad!
- Menjünk. - Michele.
- Adhatnánk kenyeret nekik.
- Hát nem bolond?
Éjjel korgó gyomorral ébred,
most meg odaadná a kenyerét.
- Ők is velünk jönnek?
- Tudtam, hogy maga rendes.
- A fene essen bele.
- Kösse be, mielőtt elfertőzik.
Már hozzászoktam a boltban.
Köszönöm. Ez egy jó bor,
mert egy jó ember adta.
Az angolnak.
A másik angolnak.
Michelének.
Egy csöpp Rosettának és nekem.
- A győzelemre. - Egy új világra.
Sokan közülünk a háború után
nagy változásokat várnak.
Változás lesz, de attól félek,
előbb meg kell ütköznünk a németekkel.
Jó bor.
- Ki az a Giovanni? - Egy picit még, mama.
Meg akarsz részegedni? Az én füleim már lángolnak.
- Rengeteg jó dolog van maguknál.
- Maguk nem ismerik Olaszországot.
- De ismerjük Leonardo da Vinci-t, Michelangelo-t.
- Ők már halottak.
De nem ismerik az élőket. Nézzék ezeket a szemeket.
Mutasd meg az angoloknak. Akár két ragyogó csillag.
- Szépek. - Gyönyörűek.
Ahelyett, hogy délről jönnek,
feljebb kellett volna kezdeniük,
kevesebbet kellett volna bombázni.
És kevesebb gyermek életébe került volna.
A Parancsnokság rendelte el, valami oka biztos volt.
A Parancsnokság elrendel, de nem néz ezekbe a szemekbe.
Inkább arról kérdezd, hogy tavaszig véget ér a háború?
Annyira sem tudják, mint mi.
Köszönünk mindent. Nem akarunk visszaélni a vendégszeretetükkel.
Hol fognak aludni? Ha már egyszer itt vannak.
A hegyekben, asszonyom. Most már kibírjuk.
A hegyek tele vannak barlanggal.
- Köszönöm. - Szivesen.
- Köszönjük asszonyom. - Viszlát.
- Viszlát, csillagszemű. - Várjanak, előbb kinézek.
Pakold el az asztalt. Kimegyek levegőzni.
Nézd meg a homlokom.
Milyen forró vagy, mama!
- Csak egyenesen előre. - Viszlát. Köszönjük.
Ha iszom, azonnal a fejembe száll.
- Ki az a Giovanni? - Már megint?
Miért akarod tudni?
- Csak úgy. - Egy barát, akiben megbízom.
- Szereted ezt a Giovannit? - Szereted ezt a...?
Miért? Miért ne szerethetném? Egy özvegyet nem lehet szeretni?
Amúgy felesége és két gyereke van.
Szerinted normális, hogy olyan ember mellett maradj, akit nem szeretsz?
Borzalmas ágyba bújni valakivel, akit nem szeretsz,
minden este, egy életen át...
Gyere Rose, gyere.
Szamár ez a lovas.
- Végre, Michele! - Az egerek semmit sem kímélnek.
- Még a Bibliát is megkóstolták. - Ülj le középre.
De nem vagyunk a templomban, csak egy történetet olvass.
Michele, olvass, amit akarsz.
Ebben gyönyörű történetek vannak, a novelláknál is szebbek.
Például mikor Jézus a vizen járt.
Vagy inkább Lázár feltámasztása.
Mama, gyere ide, ne állj fel.
Elő kell készítenem a vacsorát.
- Ez meg ki?
- Menekültek gyereke, az anyja beteg.
Akár a kecskék, mi is füvet eszünk.
- Olvass, kérlek.
- Akinek van lisztje, nem ad el. - Kérlek, olvass.
A parasztok elásták.
A föld alatt se találni sót.
- Segítenünk kell egymáson.
- Mind olaszok vagyunk. - Olvass, Michele.
''Egy ember, kit Lázárnak neveztek
Bethaniából, ahol Mária és nővére lakott...''
- Miért nem hívtál az előbb?!
''Mária volt, aki megmosta Jézus lábát
és a hajával törölte meg.
- A nagybeteg Lázár a bátyja volt. - Amen.
'Úgyhogy a nővérek üzenetet küldtek: Kérünk Mester, a barátod nagybeteg.
Jézus ezt felelte: betegségébe nem fog belehalni.
Nem azért, hogy az Urat dicsérjük.
Ezáltal az Úr Fia fog megdicsőülni..
Jézus szerette Mártát és nővérét...''
- Adnál egy kis kenyeret? - Maradj csendben.
''...Lázár még két napig szenvedett.''
- Achille! Vettél olajat? - Nem, túl drága volt.
Lökött, még ennél is drágább lesz. Venned kellett volna!
Serafinónak egy képeslap és egy levél Cesirának.
- Hallgattátok a rádiót?
- Egy nő miatt nem landoltak.
- De most folytatják az offenzívát. - Ezuttal tényleg.
- Cesira asszony, itt vagyunk! - Battista fiai is hazatértek.
- Később még beszélünk. - Viszlát...
Folytasd, Michele.
''még két napig maradt ott.
Azután így szólt a tanítványokhoz:
"Térjünk vissza Judeába."
A tanítványok feletek: " Rabbi, a zsidók megköveznek,
és te visszamennél?
Jézus így felelt, "Nem 12 óráig tart egy nap?
Ha valaki nappal megy, nem botlik meg,
mert látja a napfényt. Ha viszont éjjel megy...''
Megpróbáltak kirabolni, de Giovanni kitolt velük!
Ez az ember jobb, mint egy testvér!
Tönkre is tehettek volna! Rosetta hozománya a szekrényekben van.
Maguk itt mind halottak, Lázárnál is halottabbak!
A lisztjükkel meg a tolvajokkal és minden bajukkal együtt
még maga Krisztus sem mentheti meg magukat!
- Most meg mi lelte? - Semmi.
Én hallgattam, mama!
Michelének igaza van.
Várj, kérlek! Mi a baj?
- Semmi. - Halottnak neveztél minket!
- Hát, előbb vagy utóbb éhen halunk!
- Én is halott vagyok. - Te, ilyen fiatalon?
El kell mondanod, ami a szívedet nyomja, legyen az jó vagy rossz...
- Nincs merszem hangosan mondani.
Te mindig is túl őszinte voltál.
- De veled nem voltam az. - Velem?
Na! Még a kecskék is! Rendet kell itt tennem.
A kapu azóta törött, hogy elmentem.
Menjünk be, esik.
- Ilyenkor ez jár a fejedben? - El kellett mondanom.
Akár fel is pofozhatnál, de ez az igazság.
Ezek a lököttek, néznek mint a szinházban!
- Te nem gondolsz ilyesmikre? - Én?
De igen. Csak másvalaki van a szivedben.
Csakis a lányom.
- Úgy döntöttem, hazamegyünk, Rosetta.
- Ahogy akarod, mama.
- Rómában vége a bombázásnak,
itt most kezdődik.
Igaz, mama.
Csont és bőr vagy, enned kell.
Rómában lesz ennivalónk.
Milyen hideg vagy! Bujj ide, Rosetta.
- Miért nem jön többé Michele?
- Nem tudom.
- Nagyon tetszel neki. - Menj már!
Nyilvánvaló, olyan szép vagy.
Csupán 25 éves! Soha ne kezdj egy nálad fiatalabb fiúval.
- De a legjobb pasi San'Eufemában.
- Azzal manapság nem sokra megy.
Átkozott huzat!
- Tudod, mit gondolok Micheléről? Egy felforgató.
Az meg mi?
Egy vajszívű ember, aki nem szeret dolgozni.
- Vissza kéne adni a könyvét.
- De nekem adta. - Kiváló férj lenne.
Ő nem járul hozzá.
Ha idősebb lennél pár évvel, hozzáadnálak.
- Miket mondasz, mama!
- Egyszer erre is gondolni kell, nem?
Hallgasd csak, hogy nevet!
- Rejtsd el gyorsan! Friss. - Ó, köszönöm.
Vigyázz, rejtsd el, nem akarom, hogy apám meglássa.
- Adj, kérlek, egy kis kenyeret. - Maradj csendben!
- Akarok! Akarok! - Csend!
Evangelisti! Evangelisti!
- Evangelisti, nem adna egy kis sajtot?
- A nevem nem Evangelisti, hanem De Santis.
- Azt mondták, Evangelisti, és sajtot árul?
- A vallásunk evangélista.
És az meg mi?
Semmi, csak mi az Evangélium szerint élünk.
- Na és mi van a sajttal?
Nem árulok, de tudok adni egy darabot.
- Mi a baja annak a birkának?
- Bármelyik pillanatban anyuka lehet.
- Hát ez nem túl nagy! - Akar még egy darabot?
- Mennyi darabja? - 1,000 lira. - Talán aranyból van?
Annál jobb, ezt megeheti, az aranyat nem.
- A Evangéliumból veszi az árait?
- Ha nem akarja...
Nemrég egy házat vettem ennyiért.
Akkor hagyja, asszonyom.
Ha kifizeti, hargudni fog rám,
ha meg én adom olcsóbban, én fogom megbánni.
Az Evangélom szeretetet akar.
- Maga a többinél is rosszabb. - Béke veled, hugom.
- Ha akar bárányt húsvétra, szóljon.
- Engem többé nem ver át.
- Hol találok lisztet? - Kinek van lisztje.
Ha Rosetta megbetegszik, mutatok én neked lisztet!
Hamarosan odajutunk, hogy a parasztok lövöldöznek,
és mi hozzuk a lisztet.
- Ebben igaza van! - Akkor a saját kezemmel ölöm meg!
- Ki beszélt veled?
- Nem érti, asszonyom, nincs gyereke.
- Mire tanítja maga a gyerekeket? - Maga mondja nekem?
- Menjen vissza az anyjához!
- Próbálja ki, és meglátja, igazam van!
- Azt hittem, már elmentél. - Hamarosan. - Hova? - Le.
- Mostanába nem láttunk. - Elkísérlek Fondi-ba.
- Megőrültél? Lelőnek a németek.
- Van egy barátom, aki tud lisztet adni.
- Ne kockáztass. - De neked is bajod eshet.
Te nem ismersz engem. Ha egy német a közelembe jön...
Hova jutott a világ? A lovak búzát legelnek!
- Legelik a búzát.
- Ne féljen tőlem. Nem vagyok német.
- Maga orosz. - Orosz, és áruló.
Mintha ukrán lány lenne. Gyönyörű ukrán szemekkel.
- Biztonságos az út? - Mehetnek nyugodtan.
A németek utolsó napjai. És az enyémek is, gondolom.
- Jóképű! Tényleg orosz? - Egy dezertőr.
Nem is tudtam, hogy ilyen férfiak vannak arrafelé!
Hé, nem tudod, hol vehetnék egy kis cukrot, lisztet...
Esetleg konzerv, méz vagy egyéb?
Tudod, bármi, ami kapható.
Ha megmondom, nem fogod elárulni a németeknek?
Esküszöm, senkinek.
Utóbbi alkalommal tudod, mit mondtam? "Semmim sincs." Erre ők: "Ó, tényleg nincs?".
Ezt a tejet megkaphatjátok, ha akarjátok.
Nekem már nem kell. Mire is?
Megölték Gaetanino-t, a babámat. Kinek is adhatnám?
Kéritek? Kér valaki tejet?
Ki kéri a tejemet?
Gyorsan!
- Michele, honnan érkeztél?
- Sant'Eufemia-ból, mindenki jól van.
- Ő egy barátunk, menekült.
- Jöjjön be asszonyom.
Régi barátaink.
Az úr pedig a német légelhárítás parancsnoka..
- Cesira, a család barátja.
- Üljetek le. - Parancsoljatok.
Megkérdezhetem,
honnan van ez a kenyér?
Egy katona ajándékozta nekünk cserébe valamiért.
Tudja, háborúban...
- Másszóval, egy cserebere. - Úgy van.
Tilos. Ki volt a katona?
- Ellkészítem a kávét.
- Én pedig segítek.
- Üljön csak le. - Segítek. Segítek.
Michelino, egyél valamit.
- A foglalkozása? - Egyetemista.
- És mit tanult? - Irodalmat.
Én filozófiát tanultam Rómában.
Akkor érti, hogy mi, olaszok,
miért látjuk filozófikusan a történéseket.
Sok dolgot nem értek az önök országában,
főleg a nagy társadalmi különbségeket.
Önök, akiknek megvan mindenük
és a nincstelen parasztok.
Ez most nem mindennapi ebéd.
A mama... most önnek főzött.
Tegnap meglátogattam egy parasztot...
Úgy élnek mint a disznók, uram.
Nem ismeri őket, uram,
ők így akarnak élni!
Önök, uram, az ország vezetői! Ez az önök hibája!
És kérem, ne próbáljon meghatni egy ebéddel!
Mikor én az igazat mondom!
Mindig a jobbján kell ülnünk.
Minden vasárnap délután itt eszik.
Én mérget tennék a levesébe!
- Mi, németek, az igazság hívei vagyunk!
De ezzel nincsenek egyedül, uram.
Azt hiszem, meg fognak lepődni,
hogy az igazság nemcsak önöket illeti meg.
- Mindig többet iszik egy flaskánál.
- Elnézést. - Egyél csak nyugodtan.
- Pakolhatok a maradékból? - Vidd, amit csak akarsz.
- És most? - Mindig énekelteti.
- Kaphatnék cukrot is?
És lisztet esetleg?
Te... és Michele...
A kávé!
- Daráld meg nekem. - Persze.
- Maguknak, németeknek, a vérükben van a háború. - A háború...
A háború, barátom, egy iskola,
amelyet minden férfinak ki kell járnia.
Akkor én inkább kasztráltatnám magam.
Így gondolkozik az olaszok többsége,
és ezért rostokolnak itt értékes embereink.
Maguk már akkor vesztettek, amikor az egészet elkezdték.
Az álmodozás helyett véssék jól a fejükbe,
maguknak, olaszoknak,
fizetniük kell minden elkövetett hibáért!
Fizetni, érti?
Még a gyerekeik is ennek az árát fogják fizetni!
- Mit tehetnek róla a gyerekek? - Árulja el!
- Láttunk egy nőt az őrületbe kergetve,
de engem nem fognak!
Ne is hallgasson rá! Ő csak egy nő.
- Na nyomás kifelé! - Gyorsan, Mama!
- Istenem, segíts rajtunk! - Istenem! Ó, Istenem!
- Ne hagyj el! - Jól van mama, siessünk.
Cesira, gyere!
Nem látok! Nem látok!
De mit csinálsz?
Ha most látna Rosetta, biztos megváltozna a véleménye.
Tudod mit? Már elég nagy vagy, hogy új frizurád legyen.
- Olyan hajat szeretnék mint a tiéd.
- Megpróbáljuk.
Nőttél két centit, mióta itt vagyunk.
Búcsuzni jöttem, a hegyekbe megyek.
- És hogy fogsz odatalálni? - Megtalálom.
- Vigyázz magadra. Mihez kezdesz? - Valami jót fogok tenni.
- Viszlát, Rosetta. - Látunk még Rómában?
Talán, ki tudja. De mindenképp küldök neked könyveket.
- Megvan a címünk?
- Megtalállak, ne aggódj.
Gyertek! Németek vannak a szénában!
Visszavonulnak!
Pár nap múlva mi is megyünk!
Adjanak valami ennivalót.
- Valami ennivalót kérünk!
- Itt senkinek nincs! Mindenki éhezik.
Ez parancs volt.
Csináljunk valamit. Menj, hozz egy kenyeret.
Szükségünk lesz valakire, aki velünk jön.
Mutatnia kell az útat.
El kell érnünk a következő völgyet.
- Te! - Én nem vagyok idevaló, nem ismerem a vidéket
Nem ismeri.
Akkor te.
Mindenki tudja, hogy mi Cepranóból jöttünk,
menekültek vagyunk.
Víz kellene.
- Vizet, gyorsan! - Valaki hozzon vizet!
Gyorsan!
Igyekezz!
Add a kezembe a kenyeret! Veszett kutyák vagyunk!
- Te fogsz elkisérni. - De ő a fiam!
Nem is ismeri a hegyeket.
Olvas, tanuló! A Bibliát tanulja!
Mozgás vagy lövök.
Vigyetek engem! Én ismerem a vidéket.
Megmutatom a legrövidebb útat.
Megyek mama. Megyek.
Gyerünk, induljunk. Hosszú az út.
Te öreg vagy, a fiatalt akarom. Ez a kötelessége.
Ne aggódjatak miattam, estig visszatérek.
Viszlát, mama. Visszajövök.
Fiam! Michelino!
Visszajön, ne aggódj.
Előre.
- Az amerikaiak!
Michele értett a szóból,
levágta az útat a völgyhöz,
és Fondiban vár.
- Ez biztos.
- De hát vissza kellett volna jönnie.
Micheie tudja, mi történt.
Tudja, hogy az áttörés után
mind elmegyünk.
És milyen igaza volt, mind elmennek.
- Gyerünk, FiIippo. - Felpakolom a holmidat.
- Menjünk együtt, nézzük meg Michelét.
- Asszonyom, pár nap, és Rómában lesz.
- Paride, gyere ide! Luisa keres! - Azonnal visszajövök.
- Maradj a feleségeddel, vigyázz rá.
- Vigyáz ő magára, ha szülni akar.
Egyesek születnek, mások halnak.
Michelének van sütnivalója.
Holmi németek nem tolnak ki vele!
Na menjünk, gyorsan.
Vége! Mindennek vége!
Még mindig nem tudom biztosan, hogy amerikaiak vagy németek.
A németek már iszkolnak.
Akár Milánóig is űzhetik őket.
- Visszamehetünk Rómába? - Néhány óra alatt.
- Annál azért több lesz.
- Nem kell felszabadítsanak?
Nézzétek! Az amerikaiak!
- Cesira asszony. - Mi a fenét akar?
Azt akarja, mutassa meg a lábait.
Szeretne egy képet.
Kérje csak a hugát!
Sajnos, nem lehet.
Soha nem érünk Fondiba.
Végig bombázzák az útat.
Várnunk kell, míg az amerikaiak átvonulnak elöttünk.
Mi csak innen vagyunk a közeli faluból.
Isten önökkel.
Szűzmária vigyázzon magukra.
- Mi legyen, mama?
- FiIippo, én tudni akarom, mi van a fiammal.
Igazad van.
Paride, azt hiszem, mi Fondiba megyünk.
Michele talán ott vár ránk.
- Mama, gyere! - Ez egy mészárszék!
- Nem mehetünk Fondiba.
Én visszamegyek Sant'Eufemiába.
Én már nem!
- Túl korán eljöttünk. - Induljunk.
- Minden jót. - Sok szerencsét.
Légy óvatos, Maria.
Fogd a karomat.
- Várjuk a híreket Micheléről!
Elment az eszük.
A bombák alá mennek!
- Minden jót, asszonyom. - Minden jót.
Gyerünk angyalom.
Irány Róma, a hegyeken át. Ott biztonságos.
Gyerünk, indulás! Na nézd a bolond lányt!
Ki neked Michele? Az apád vagy a bátyád?
Gyere, mert lekeverek egyet!
Jössz vagy nem? Rose!
Mozdulj meg, Rosetta! Én Rómába akarok menni, érted?
Rohanj!
Te rosszcsont!
Menjünk.
Nem akarsz hazatérni?
Nem ennél valamit?
Tessék.
- Ezek meg kik voltak? - A szövetségesek, mama.
Na, keressünk valami zugot.
Atyám, a lábaim!
- Nem aludnál egy keveset? - De igen.
Akkor feküdj ide.
- Leveted ezt? - Nem.
- Rosetta. - Tessék?
- Láttad? Jobb, ha indulunk!
Fuss Rosetta, fuss!
Angyalkám.
- Gondolod, hogy tudsz járni? - Igen.
Tudja, mit tettek a maga átkozott "hősei"?
Tudja mit tettek ezek az átkozottak
egy templomban, a Szűz szeme láttára?
Béke, béke.
Igen, szép egy béke! Egy életre tönkretették a lányomat!
Rosszabb, mintha halott lenne. Nem őrültem meg, nem!
Nézzenek rá! És mondják, hogy őrült vagyok!
Nyomorult gazemberek!
Várj, hadd segítsek.
- Fájdalmaid vannak? - Nincsenek.
- Beszélj hozzám, szivem. - Mit mondhatnék még?
Haragszol rám, angyalka. Erősnek kell lenned.
Holnap otthon leszünk, ezt megígérem.
Megalszunk valahol, és holnap továbbmegyünk.
- És mi értelme? - Mi értelme? Megőrjítesz.
- Együtt estünk át rajta. Elmúlik.
- Ne beszélj róla többet, mama.
Gyere, angyalkám. Odafent hagytuk a dolgainkat,
még ellopja valaki.
Gyere angyalkám, menjünk.
Miért nem dőlsz nekem? Gyere, Rose.
- Nem volt mit adniuk a marokkóiaknak?
- Mondtam, hogy nem.
Vallecorsa-ban ma reggel a fél falut megerőszakolták.
Ha hozzáérnek a hugomhoz, mindegyiket megölöm, esküszöm.
- Meddig visz el minket? - Fondi után.
- Ha gondolják, nálam van még egy ágy.
- Mi Rómába megyünk.
Az még veszélyes. Várjanak pár napot, míg odaérnek az amerikaiak.
Szeret táncolni?
Táncolni!
Akkor talán a kislány?
- Te... te szeretsz táncolni?
- Hagyja békén, még csak 13!
És akkor? Az én barátnőim 15 évesek.
Errefelé gyorsan nőnek a lányok.
- Ma este igazi mulatság lesz nálunk.
- Ma este nekünk aludnunk kell.
Ki a fene akar aludni? Én mulatni akarok.
Nem szeretsz énekelni?
- De igen. - Akkor rajta, énekelj!
Gyönyörű nóta, mi?
A ruha!
- Mi a gond, asszonyom? - Valami baj van?
Talán elment Fondiba megkeresni Michelét.
Egyedül az éjszakában! Csakis Fondiba mehetett!
- Milyen messze van ide Fondi?
- Én odaviszem, asszonyom. Félóra.
De miért nem szólt nekem?
- Rendben, irány Fondi, Filippo boltja.
- De előbb felveszem a cipőmet.
Filippo fiát megölték.
Ma este találták meg a dombon.
Biztos, hogy Michele volt?
Biztos. Egy barátom látta, mikor a német lelőtte.
Az anyja belehal a bánatba!
Asszonyom, a lánya kiment a fiammal, Florindóval.
- Hova? - Csak ide, táncolni.
- Hol vannak? - Mondom, csak itt!
Miféle disznó fia van? Hisz csak egy kislány!
Én megölöm a maga rohadt fiát!
Ha nem akart volna, nem megy vele! Nem kényszerítette!
Mi történt vele, Uram?
Mit vétettem, mondd? Mondd meg, mit vétettem...
Vissza fog jönni.. Menjen aludni.
- Miért nem mondtad, hogy elmész? - Aludtál.
- Ezt előre elrendeztétek... este. - Igen.
- Ki adta ezt? - Florindo.
- És miért? - Hogy viseljem.
- Viseljed? - Persze.
Ne mondd nekem így, hogy " persze ", megértetted!
Hallod?
Nem fogod viselni, hallod! Nem fogod!
Nem fogod! Megyek, és széttöröm a pofáját annak a mocsoknak!
Mégcsak nem is sir...
A bolond.
Igazad volt, Michele.
Menekülni, menekülni...
De innen nincs menekvés...
Nem is kérdeztél Micheléről.
Michele meghalt!
Angyalom...
Angyalkám.
Bocsáss meg.
Kérlek, bocsáss meg.
Elég, Rosetta, kérlek.
Gyere ide, Rose. Gyere angyalkám.
Hagyd abba a sírást, kérlek.
Angyalkám.
Aludj.
Angyalom, angyalkám.
Aludj.